Nisi me probudio.
Spavala si.
Ostavio si me spavati da ne bi doručkovao sa mnom.
Skuhao sam ti jaje, vidiš? Sigurno ti ga ne bih skuhao
da te ne želim vidjeti. Kava ili čaj?
Ostane li ijedna žena dovoljno dugo
da sazna što ti se događa u glavi?
Što radiš večeras?
Nalazim se s kćeri.
Tvojom kćeri? Nisi pričao o njoj.
Nisam?
Pa, bila je godinu dana u inozemstvu.
Rekla si čaj?
Idem.
Lijepo se provedi s kćeri.
Karte, molim.
Karte. Oprostite.
Karte.
Karte, molim.
Uh!
Hej. Hej, ti!
Tvoje noge. Noge...
Ti, mali.
Ustani.
Sve je u redu.
Ovamo. Gdje živiš?
Ovdje je. Bit ću dobro. Hvala vam.
Zbogom.
Čuvaj se.
Brinem za njega. Izgleda užasno.
Kaže da mu ne treba liječnik.
- Treba mu. - Ne treba mi liječnik.
- Onda dobro. - Peter.
Ne ćemo se prepirati oko toga.
Podsjeti me. Koliko ti je ono godina?
Michaelu je petnaest.
To je šarlah.
Bit će u krevetu bar nekoliko mjeseci.
Potpuna izolacija.
Emily, makni se. Zarazan je.
Emily!
Kako se osjećaš?
Bolje.
Htio sam ti reći,
onaj dan kad sam se razbolio pomogla mi je jedna žena.
Pomogla ti je?
Da. Dovela me do kuće.
Imaš li njenu adresu?
- Ima li koga? - Da?
Donio sam vam ovo cvijeće da zahvalim.
Stavi ga tamo, u sudoper.
Došao bih prije, no ležao sam tri mjeseca.
- Sada ti je bolje? - Da. Hvala.
- Uvijek si bio slab? - O, ne. Nikad nisam bio bolestan.
Užasno je dosadno. Nema se što raditi.
Nisam mogao ni čitati.
Pa, hvala još jednom.
Čekaj.
Idem s tobom. Moram na posao.
Pričekaj u hodniku dok se presvučem.
Dolje su još dvije kante.
Možeš ih napuniti i donijeti gore.
Izgledaš smiješno. Pogledaj se, mali.
Ne možeš takav kući.
Skini odjeću. Okupat ću te.
Uvijek se kupaš u hlačama?
Dobro, ne ću gledati.
Donijet ću ti ručnik.
Zato si se vratio?
Tako si lijepa.
O čemu govoriš?
Pogledaj me, mali.
Polako.
Polako...
Ispričaj se majci.
Koliko još puta? Već sam rekao da mi je žao.
- Uplašio si ju. - Izgubio sam se, to je sve.
Zato sam kasnio. Mogu li još?
Kako se itko može izgubiti u svome rodnom gradu?
Želio sam u dvorac, a završio na stadionu.
- Na suprotnim su krajevima. - Ne tiče te se.
- Laže. - Ne laže.
Michael nikada ne laže.
Odlučio sam da se sutra vratim u školu.
- Doktor kaže da ti treba tri tjedna. - Idem.
Peter...?
- Hej! - Buuu!
Ovako?
Tako.
Ne, ne tako brzo.
Dobro je.
Ponovi.
Kako se zoveš?
- Što? - Tvoje ime.
- Zašto želiš znati? - Dolazio sam ovamo tri puta.
Želim ti znati ime, što je loše u tome?
Ništa, mali.
Nema ništa lošeg u tome.
Hanna je. - Djeluješ tako sumnjičavo.
- Koje je tvoje, mali? - Michael.
Michael.
Tako, s Michaelom sam.
Hanna.
Tajnovitost je ključna u zapadnjačkoj književnosti.
Može se reći da su ideje o karakterima
definirali oni
što imaju neku informaciju
koju, iz raznih ciljeva,
nekad izopačnih, a nekad plemenitih,
ne žele otkriti.
Nikada mi ne kažeš što učiš.
Učim?
U školi.
Učiš li jezike? - Da.
- Koje jezike? - Latinski.
Reci nešto na latinskom.
To je Horacije.
Divno je.
Želiš li nešto na grčkom?
Lijepo je.
Kako možeš reći?
Kako znaš, kad nemaš pojma što znači?
Što učiš na njemačkom?
Učim komad.
Pisca Gottholda Ephraima Lessinga. Čula si za njega?
Komad se zove "Emilia Galotti". Možeš ga pročitati.
Radije bih slušala tebe.
Dobro.
"Čin prvi. Scena prva.
Mjesto: Jedna od prinčevih odaja.
Princ:
Ne osjećam se dobro."
Nastavi.
"Kukanje, samo kukanje.
za Boga miloga, ima li u životu išta osim rada?
Samo zamislite da nam ljudi, zapravo, zavide."
Dobar si u tome, zar ne?
Dobar u čemu?
U čitanju.
Što je smiješno?
Nisam mislio da sam dobar u bilo čemu.
Što to radiš? Što je ovo?
Zašto si se pravila da me ne poznaješ?
Ti mene nisi htio prepoznati! Vidio si da sam u prvim kolima!
Pa zašto si sjeo u druga? - Što si mislila da radim?
Što misliš, zašto sam bio tamo? - Otkud ja znam?
Radila sam. Treba mi kupka.
I želim biti sama.
Hoćeš li, molim te, otići?!
Nisam... Nisam te htio uznemiriti.
Nemaš me čime uznemiriti.
Ne značiš mi dovoljno da bi to mogao.
Ne znam što reći.
Nikad prije nisam bio sa ženom.
Zajedno smo četiri tjedna,
i ne mogu živjeti bez tebe.
Ne mogu.
I sama pomisao na to me ubija.
Sjeo sam u druga kola jer sam mislio da ćeš me poljubiti.
Mali, mislio si da ćemo voditi ljubav u tramvaju?
Je li istina ono što si rekla?
Da ti ništa ne značim?
Opraštaš mi?
Voliš me?
- Imaš li knjigu? - Da, imam.
Ponio sam jednu jutros.
- Koja je? - Homerova "Odiseja".
To mi je domaća zadaća.
Mijenjamo red po kojem radimo stvari.
Prvo mi čitaš, mali. Onda vodimo ljubav.
- "Odiseja, od Homera." - Što je odiseja?
Putovanje. On kreće na putovanje.
Dobro.
"O junaku mi pjevaj, muzo, o čovjeku izmučenom.
Toliko skrenutom s puta, nakon što je poharao
svete visove Troje..." - Dođi ovamo.
"Pritisnuo joj je rukama usne.
Bila je mrtva.
Pruži mi pomoć, ili potrebu za njom.
Provirio bih kroz malu pukotinu,
u veliku sobu, ukrašenu lozom,
i našao čovjeka kako spava.
Srećom, bio je to moj stari Jim.
Kada stigneš, mogao bih s tobom doći
na zemlju ne vičući na tebe. No, kada vidim tu kuću,
počinjem usporavati."
"Lady Chatterley je osjetila njegovo golo tijelo
dok je ulazio u nju.
Na tren je još bio u njoj..."
To je odvratno.
Odakle ti to?
- Posudio sam od nekoga u školi. - O...
Trebao bi se stidjeti.
Nastavi.
"Gomila plavih gusaka u gromovitoj oluji!
To je voda! A što si očekivao na zemlji?"
- Viski. - "Viski, groma mu, viski!
Viski? Hajde, kapetane, mora da se šalite."
To je dosta za danas, mali.
Pitao sam se možeš li dobiti slobodno.
Možda bismo mogli na izlet.
- Kakav izlet? - Biciklima.
Samo dva dana.
Imam vodič. Proučio sam rutu.
Pogledaj. Što misliš?
Mislim da voliš planirati, zar ne?
"Nisam uplašen.
Ničeg se ne bojim.
Što više patim, više volim.
Opasnost će samo pojačati moju ljubav.
Oblikovati ju. Začiniti.
Bit ću tvoj jedini anđeo.
Još ljepše ćeš napustiti život nego što si ga započela.
Raj će te uzeti natrag, pogledati te i reći:
Samo jedna stvar upotpunjuje dušu, a to je ljubav."
- Zdravo. - Zdravo.
- Oprostite. - Zdravo.
Znate li što želite?
Što ćeš ti?
- Ti naruči, ja ću isto što i ti. - Dobro.
Dvije kobasice, dvije krumpir salate i dva piva, molim.
- Hvala. - Hvala.
Nadam se da je vaša majka bila zadovoljna.
Hvala. Jelo joj se jako svidjelo.
Idemo.
Dođi da ti pokažem kamo idemo.
U redu je, mali.
Ne želim znati.
Što to radiš? - Pišem pjesmu. O tebi.
- Mogu li ju čuti? - Nije spremna.
Pročitat ću ti ju jednog dana.
- Dobro jutro, Henrik. - Dobro jutro, gosp. Berg.
- Vi ste u sudnici 306. - Hvala.
- Je li sve u redu, Michael? - Dobro sam.
- Požurite. Znate kakva je. - Vidimo se kasnije.
Sretno.
Molim, ustanite.
Molim, sjednite.
Obrana, molim.
Dolaze.
- Zdravo. - Zdravo.
- Što je rekla? - Dobro jutro, dame.
Pozdravite svoje nove učenike. Budite ljubazni s njima.
- Sjednite. - Zdravo.
- Zovem se Sophie. - Ja sam Michael.
"Odiseja".
Izvadite knjige.
Svi vjeruju da je Homerova tema povratak kući.
Zapravo, "Odiseja" je knjiga o putovanju.
Dom je mjesto o kojem sanjate.
Berg, ne želim vas ometati, ali proučavamo Homera, a ne Sophie.
- Divno je, zar ne? - Divno.
Bit će prekrasno ljeto.
- Zašto odlaziš ranije? - Uvijek odlazi ranije.
- Trebaš ići nekamo? - Vidimo se sutra.
Oprosti što kasnim.
Zadržao sam se u školi.
Imam novu knjigu.
"Dama s psićem".
Od Antona Čehova.
"Pričalo se da se novo lice pojavilo na korzu,
dama s psićem."
Schmitz, trenutak, molim.
Pročitao sam izvještaje o tebi. Sve do jednog. Odličnan posao.
Radit ćeš u uredu.
Unaprijeđena si. Čestitam.
Hajdemo odovud!
Hajde. Michael, odlazimo. Idemo!
Hajde, Michael!
To je iznenađenje za tvoj rođendan.
- Hajde. - Što je?
- Stvarno mi je žao. - Mislili smo da će ti se svidjeti.
Imamo pivo! Plesat ćemo!
Obećao sam nekomu.
Michael, molim te!
Michael!
"Ponegdje se vidio odsjaj zvijezda i svjetla
na rijeci koja je drhtala."
- O, mali, mali... - Što je?
- Prekini. - Što je sada loše?
Ništa nije loše.
Nije ništa.
Znaš, nikad ne pitaš.
Uopće ne pitaš kako sam ja!
Ti nikada ne govoriš.
Dogodilo se da mi je rođendan.
Moj rođendan, to je sve.
Nikad me nisi ni pitala kada je.
- Ako se želiš svađati, mali... - Ne želim se svađati!
Koji ti je vrag?! - Što se to tebe tiče?!
Uvijek je kako ti kažeš. Sve.
Radimo što ti želiš. Uvijek je kako ti želiš.
Prijatelji su mi priredili zabavu. - Zašto si ovdje?
Vrati se na svoju zabavu. Je li to ono što želiš?!
Uvijek se ja trebam ispričavati.
Ne trebaš se ispričavati. Nitko se ne treba ispričavati.
Rat i mir, mali.
Sada se moraš vratiti svojim prijateljima.
Dobro si?
To je on.
Dobro.
Dajte dečku nešto za jesti.
Mislim da smo svi znali da ćeš nam se jednom vratiti.
Gosp. Berg? Osam je sati.
Vaša kći.
Hvala.
Julia.
Nisi valjda čekala? - Uranila sam.
Dobrodolša natrag.
Pa, kako ćeš odlučiti?
Ne znam.
Sretna sam u Berlinu, nadam se.
Jesi li vidjela majku?
Samo sam htjela pobjeći. To je sve.
U pitanju je bio Pariz, no moglo je biti bilo gdje.
Dalje od roditelja?
Znam da sam bio naporan.
Nisam uvijek bio otvoren prema tebi.
Nisam otvoren prema nikomu.
Znala sam da si distanciran.
Uvijek sam mislila da sam ja kriva.
Julia...
Ne znaš koliko griješiš.
- Vidjet ćemo se uskoro. - Vidimo se uskoro.
- Laku noć, tata. - Laku noć, Julia.
Oni s posebnim seminarom
molim, ostanite u ovoj sobi.
Profesor Rohl stiže odmah.
Čini se da smo mala grupa.
Mala i odabrana.
Ovo će biti jedinstveni seminar.
Počet ćemo s popisom literature, gospodo.
Karl Jaspers...
- I dame. - Pitanje njemačke krivnje...
Ovdje si, znači.
Da.
Uđi.
- Ozbiljno shvaćaš posao. - Ne znam.
Ti si ozbiljan dečko.
Tako sam odgojen.
A ti? Jesi li ti ozbiljna?
Sigurno želiš raditi večeras?
Da.
Ali ne ću svaku večer.
Vidimo se sutra.
- Da. Točno. - U redu je.
Trebaš ruku.
Čemu sva ova policija? - Zabrinuti su zbog demonstranata.
- Za ili protiv? - Oboje.
To je cirkus.
Ustanite.
Svi snimatelji su zamoljeni da odu.
Ovaj sud sada zasjeda. Sjednite, molim.
Prvo ću zatražiti riječi
od svakog odvjetnika optuženih.
Spore se da nema razloga držati optužene u zatvoru
do odluke suda.
Preuzet ću sve ove slučajeve. - Olovku?
- Imam ju. - Hanna Schmitz.
Vi ste Hanna Schmitz? - Da.
Možete li glasnije, molim?
- Moje ime je Hanna Schmitz. - Hvala.
Rođeni ste 21. listopada 1922.? - Da.
U Hermannstadtu.
I sada imate 43 godine? - Da.
- SS-u ste se pridružili 1943.? - Da.
Koji vam je bio razlog za pridruživanje?
Tada ste radili u tvornici Siemens?
Da.
Bili ste dobili unapređenje,
zašto ste se pridružili SS-u?
- Prigovor. - Preformulirat ću pitanje.
Pokušavam utvrditi
je li se dobrovoljno pridružila SS-u.
Svojom slobodnom voljom.
- Čula sam da ima posla. - Nastavite.
Radila sam u Siemensu
kada sam čula da SS regrutira.
Znali ste kakav se posao očekuje od vas?
Tražili su stražare.
Prijavila sam se za posao. - I prvo ste radili u Auschwitzu?
- Da. - Do 1944.
Onda ste premješteni u manji logor blizu Krakowa?
- Da. - Dobro ste?
- Pomogli ste premjestiti zatvorenike... - Dobro sam.
...zimi 1944. u takozvane marševe smrti?
- Pa, što mislite? - Ne znam.
Nije bilo kako sam očekivao.
Nije? Na koji način? Što ste očekivali?
Da će biti uzbudljivo.
Uzbudljivo, zašto?
Zašto ste mislili da će biti uzbudljivo?
Zato što je to pravda.
Društvo misli da se rukovodi moralnošću,
ali nije tako.
Rukovodi se zakonom.
Niste krivi ako ste samo radili u Auschwitzu.
Osam tisuća ljudi radilo je u Auschwitzu.
Točnije, 19 je osuđeno, a samo šest za ubojstvo.
Da biste dokazali ubojstvo, morate dokazati namjeru.
Takav je zakon.
Nije u pitanju je li bilo pogrešno,
nego je li bilo zakonito.
I ne po našim zakonima, ne.
Već po zakonima tog vremena - Ali, zar to nije...
- Što? - Ograničeno.
O, da. Zakon je ograničen.
S druge strane,
očekujem da ljudi koji su ubijali druge
shvate da je to pogrešno.
Gđice Schmitz,
poznata vam je ova knjiga?
- Da. - Njeni dijelovi
već su pročitani na sudu.
To je od preživjeloga.
Zatvorenice koja je preživjela.
Ilane Mather.
Bila je u logoru kao dijete, zar ne?
Bila je sa svojom majkom. - Da.
U knjizi opisuje proces selekcije.
Na kraju svakoga radnog mjeseca
izabrano je šezdeset zatvorenika.
Izabrano radi slanja iz pomoćnog logora natrag u Auschwitz.
To je točno, zar ne?
Da, točno je.
Do sada je svaki suoptuženi poricao da je bio dio toga.
Sada ću pitati vas.
Jeste li bili dio toga?
Da.
Pomagali ste da se pravi selekcija?
- Da. - Priznajete to?
Recite mi onda
kako se odvijao taj izbor?
Bilo je šest čuvara
i odlučili smo da svatko izabere po deset ljudi.
Tako smo radili svakog mjeseca.
Svatko bi izabrao deset.
Jesu li suoptuženi sudjelovali u tome?
Svi smo.
Čak i ako su to porekli?
Lakše je reći "mi" i "svi mi" nego "ja" i "samo ja",
zar ne, gđice Schmitz?
Zar niste shvaćali
da ste te žene slali u smrt?
Ali, dolazile su nove, stizale su cijelo vrijeme.
Stare su morale osloboditi mjesta za nove.
- Nisam siguran da razumijete... - Nismo mogli zadržati sve.
Nije bilo mjesta. - Ne.
No, kako bih rekao...
dopustite da preformuliram:
da biste napravili mjesta, izabrali ste žene i rekli
"ti, ti i ti bit ćete poslane natrag da vas ubiju".
Pa, što biste vi učinili?
Nisam se trebala prijaviti u Siemens?
Gđice Mather, spremni su za vas.
Idi, idi. Idi, idi, idi.
- Gdje je Michael? - Ne znam.
U vašoj knjizi opisujete proces selekcije.
Da.
Tjerali bi vas da radite i kada im više niste bili od koristi,
slali su vas natrag u Auschwitz da vas ubiju.
Ima li ovdje prisutnih koji su pravili selekciju?
Da.
Trebate ih identificirati. Možete li ih pokazati?
Ona.
I ona.
Ona.
I ona.
Ona.
I ona.
Hvala. Nastavite, molim.
Svaki stražar bi izabrao određeni broj žena.
Hanna Schmitz je birala drukčije.
Kako drukčije?
Imala je ljubimce.
Djevojke, uglavnom mlade.
Svi smo to primjećivali.
Davala im je hranu i prenoćište.
Navečer ih je zvala da joj se pridruže.
Svi smo mislili...
Pa, možete zamisliti što smo mislili.
Onda smo saznali da je te žene tjerala da joj čitaju naglas.
One su joj čitale.
Prvo smo mislili da je ta stražarica
osjećajnija, humanija, ljubaznija.
Često je birala slabe, bolesne.
Ali poslije ih je odbacivala.
Je li to ljubaznost?
Sada želim da govorimo o maršu.
Koliko sam razumio, vi i kći ste marširali više mjeseci.
Da. Bila je zima 1944. Naš logor je bio zatvoren.
Rečeno nam je da nastavimo dalje. No, plan se mijenjao svaki dan.
Žene su umirale svuda oko nas u snijegu.
Pola nas je umrlo u maršu. Moja kći je napisala:
"Što manje marša smrti, to više galopa smrti."
Molim, pričajte nam o noći u crkvi.
Te noći smo mislili da imamo sreće, jer imamo krov nad glavom.
Nastavite.
Stigli smo u selo.
Kao uvijek, stražari su uzimali najbolje. Uzeli su svećenikovu kuću.
Ali su nas pustili da spavamo u crkvi.
Usred noći bilo je bombardiranje.
Crkva je bila pogođena.
Prvo smo čuli samo požar. Gorjelo je u zvoniku.
Tada smo mogli vidjeti goruće grede
koje su počele padati na pod.
Svi su pojurili...
pojurili prema vratima.
No, vrata su bila zaključana. Izvana.
Crkva je spaljena? Nitko nije došao otvoriti vrata?
Je li tako?
Nitko.
Čak iako ste svi živi gorjeli?
Koliko je ljudi poginulo?
Svi su poginuli.
No, vi ste preživjeli.
Hvala.
Zahvaljujem vam što ste došli u ovu zemlju
danas svjedočiti.
Ne znam... Ne znam zašto smo još ovdje.
Stvarno.
Govorite nam da mislimo kao odvjetnici,
ali ima nešto odvratno u vezi s tim.
- Je li? - To se nije dogodilo Nijemcima.
Dogodilo se Židovima.
Što pokušavamo učiniti? - Pokušavamo razumjeti.
Šest žena su zaključale tri stotine Židova u crkvi i pustile ih da izgore.
Što se tu ima razumjeti?
Reci mi! Pitam! Što se tu ima razumjeti?
Počeo sam s vjerom u ovo suđenje. Mislio sam da je veličanstveno.
Sada, mislim da je... samo skretanje.
Da? Skretanje od čega?
Izaberete šest žena, dovedete ih na suđenje
i kažete "one su zle, one su krive".
Jer je jedna od žrtava napisala knjigu.
Zato se sudi njima i nikomu više!
Znate li koliko je logora bilo u Europi?
Svi govore da su svi znali.
Tko je znao? Što su znali? Svi su znali!
Naši roditelji, naši učitelji. To nije pitanje!
Pitanje je kako ste dozvolili da se to dogodi?
Ili bolje, zašto se niste ubili kad ste saznali?
Tisuće! Toliko ih je bilo. Bilo je na tisuće logora.
Svi su znali.
Pogledaj tu ženu...
- Koju ženu? - Onu u koju stalno buljiš.
Oprosti, ali tako je.
Ne znam na koju misliš.
Znaš što bih učinio?
Uzeo bih pištolj, ustrijelio bih ju.
Sve bih ih pobio!
Zašto niste otključali vrata?
Pitao sam vas sve i ne dobivam odgovor.
Dvije žrtve su u ovoj sudnici. Zaslužuju odgovor.
Ovo je izvještaj SS-a. Svi imate kopiju.
Napisan je, odobren i potpisan od svih vas
odmah nakon događaja. U izvještaju
tvrdite da niste znale za požar dok se nije dogodio.
Ali, to nije istina, zar ne?
Pa?
Nije istina.
- Ne znam što pitate. - Prvo što pitam
je zašto niste otključali vrata? - Očigledno.
To je očigledno.
Nismo smjele. - Zašto niste smjele?
Bile smo stražari.
Posao nam je bio da čuvamo zatvorenike.
Nismo smjele dozvoliti da pobjegnu.
Shvaćam, da su pobjegli, vas bi okrivili,
bilo bi vam suđeno, možda bi vas pogubili?
- Ne! - Dakle?
Da smo otvorile vrata, nastao bi kaos.
Kako bismo mogle vratiti red?
Dogodilo se tako brzo. Padao je snijeg. Bombe...
Požar... požar je bio u cijelom selu.
Onda su počeli vrištati i postajalo je sve gore.
Da su svi izletjeli van, ne bismo im smjele dopustiti da pobjegnu.
Nismo smjele. Bile smo odgovorne za njih!
Znači, znale ste što se događa? Znale ste? I odlučile ste.
Pustile ste ih da umru,
radije nego da ih pustite, pa da pobjegnu.
Druge optužene su vas optužile.
Jeste li čuli tu optužbu?
Kažu da ste bili glavni.
To nije istina. Ja sam bila samo jedna od stražarica.
- Bila je glavna. - Bila je!
- Naravno da je bila. - Vi ste napisali izvještaj?
Ne. Ne. Dogovorile smo se što ćemo reći. Zajedno smo ga napisale.
Ona ga je napisala. Ona je bila glavna.
- Je li to istina? - Nije.
- Da, ti si! - Zar je to važno?
- Ona ga je napisala. - Treba mi uzorak
vašeg rukopisa. - Mog...
Mog rukopisa? - Da. Moram utvrditi
tko je napisao izvještaj. - Ne vidim zašto je to važno.
Prošlo je 20 godina. - Dajte joj papir. Priđite.
- Uspoređivati rukopis prije 20 godina... - Priđite.
Ne želim biti odbijen u svojoj sudnici.
Oprostite...
Radije bih slušala tebe.
Nema potrebe.
Ja sam napisala izvještaj.
Tišina, molim.
Mir!
Bježite sa seminara.
Imam neku informaciju.
U vezi s jednom optuženom.
Nešto što ne priznaju. - Kakvu informaciju?
Ne morate mi reći.
No, savršeno je jasno da je vaša moralna obveza to reći sudu.
To ide u prilog optuženoj.
Može joj pomoći.
Može čak utjecati i na ishod, a svakako na kaznu.
- Dakle? - Postoji problem.
Optužena je odlučila zadržati tu informaciju za sebe.
- Trenutak, molim. - Oprostite.
Koji su njeni razlozi?
Sram ju je.
Sram čega?
Razgovarao si s njom? - Naravno da nisam.
Zašto "naravno" ne?
Ne mogu.
Ne mogu to.
Ne mogu razgovarati s njom.
Nije važno što osjećamo, sasvim je nevažno.
Važno je što radimo.
Ako ljudi kao vi ne nauče što se dogodilo ljudima kao meni,
onda čemu, dovraga, sve ovo?
Schmitz?
Imate posjet.
Tišina, molim!
Gertrud Ballow.
Andreas Michael Springer.
Michael Berg.
Walter Sherman.
Vrijeme je isteklo.
Ulaziš li?
Našao si vremena.
Što je?
Kamo ideš?
Oprosti.
Želim spavati sam.
Samo ću trenutak.
- Nacisti! - Nacistička kujo!
Tišina u sudnici! Tišina u sudnici!
Svi ustanite.
Sud proglašava krivom optužene
Ritu Beckhart, Karolinu Steinhoff,
Reginu Kreutz, Angelu Zieber
i Andreu Luhman
da su zajedno pomagale u ubojstvu tri stotine ljudi.
Sud proglašava krivom optuženu
Hannu Schmitz za ubojstvo tri stotine ljudi.
Sud kažnjava optužene kako sljedi:
Ritu Beckhart, Karolinu Steinhoff,
Reginu Kreutz, Angelu Zieber i Andreu Luhman
osuđuje svaku na kaznu zatvora od 4 godine i 3 mjeseca.
Hanna Schmitz,
po vašem osobnom zahtjevu i zbog vaše posebne uloge,
vi ste u drukčijoj kategoriji.
Sud osuđuje optuženu Schmitz na doživotnu robiju.
Kamo idemo?
Rekao sam ti da ću ti reći kad stignemo.
Rekla si da voliš iznenađenja. - Volim iznenađenja.
Narasla je, zar ne?
Ne znam. Odavno ju nisam vidjela, Michael. Kako mogu reći?
Ja sam kriv. Nismo trebali doći nenajavljeni.
Mama, bojim se da imam loše vijesti.
Julia zna. Već smo joj rekli.
Gertrud i ja se razvodimo.
Nisi došao na pogreb svog oca, ali jesi zbog ovoga?
Nije mi lako doći u ovaj grad.
- Jesi li stvarno bio toliko nesretan? - To nije ono što govorim.
Nisam to mislio. - Što onda?
Ne moraš brinuti za Gertrud. Ja ću se pobrinuti za nju.
Ona je već državni tužitelj i zarađuje puno više od mene.
Michael...
Nisam zabrinuta za Gertrud.
Zabrinuta sam za tebe.
"O junaku mi pjevaj, muzo, o čovjeku izmučenom.
Toliko skrenutom s puta,
nakon što je poharao svete visove Troje..."
215, pošta.
217, pošta.
220, pošta.
1219, 66215.
Broj?
Otvorite.
Proba, proba. Jedan, dva, tri... proba, proba.
"Odiseja", od Homera.
"O junaku mi pjevaj, muzo,
o čovjeku izmučenom.
Toliko skrenutom s puta,
nakon što je poharao svete visove Troje..."
"...u kuću smrti, ali su daleko zaostali.
Nadao sam se da će ostali ipak doći,
sjenke slavnih heroja, ljudi koji su odavno mrtvi
i duhovi davno preminulih, koje dugo ne vidjeh..."
"Dođi, odloži mač, pođimo zajedno u postelju.
Pripremi mi postelju, isprepletimo se u magičnom činu ljubavi.
Udisat ćemo duboko povjerenje među nama.
Ne za cijeli svijet, dok se ne zakuneš, boginjo,
slijepo zakuneš da me nikada ne ćeš povrijediti.
Počela je izricati zakletvu koju sam tražio,
da mi nikada ne će nanijeti zlo.
I kada je to napokon učinila,
spustio sam se na božansku postelju.
A kada je mlada zora sa svojim crvenim prstima opet zasvijetlila,
ponovno su se isprepleli,
a izvana, kroz vrata i odzvanjajući nadvoj,
čulo se kako ih tjeraju u trk, da bi poletjeli,
ne obazirući se, da bi princeza stigla na polja pšenice...
...oni čistokrvni pastusi, sunce izgubljeno u pogledu...
i moj kraj...
moj je početak."
"Istina, moram se zakleti, ljubomoran sam.
Istina je, do sada..."
"...potpuno se začudivši. Govorio sam da su sve to varke,
ali je došao spavati pod mojom budnim okom..."
"Podigao je velike novine sa stola
i počeo udarati po nogama, sve ih poderavši...
da bi odveo Gregora u njegovu sobu. Živago... Čak i običnan kolač
umjesto 'babadakije', poznat kao Živagov Zekan.
U jednom trenutku trebao si samo reći saoničaru u Moskvi
'Živagov'. I umjesto da si rekao..."
"Dama s psićem", od Antona Čehova.
"Pričalo se da se novo lice pojavilo na korzu,
dama s psićem.
Dmitrij Dmitrič Gurov proveo je već dva tjedna na Jalti.
Bilo mu je dosadno i uvijek je bio u potrazi za novim licima.
Sjedeći u paviljonu Verneta,
ugledao je mladu ženu kako šeće uz morsku obalu.
Mlada dama plave kose, srednje visine, s beretkom..."
Želim uzeti knjigu.
Koju knjigu?
Imate li "Damu s psićem"?
Vaše ime?
Hanna Schmitz.
"Dama s psićem".
Dama s psićem.
Psićem...
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest.
Dama s psićem.
D...
D, D, D...
D...
D.
Hvala za zadnje, mali. Stvarno mi se svidjelo.
- Nema pisma? - Nema pisma. Potpišite.
Molim te pošalji još romantičnih.
Mislim da Schilleru treba žena.
Dobivaš li moja pisma? Piši mi mali.
- Vi ste Michael Berg? - Da.
- Hvala što ste me nazvali. Imate moje pismo?
Imam ga ovdje.
Kao što sam rekla, Hana Schmitz će uskoro dobiti uvjetnu.
Hanna je u zatvoru više od 20 godina.
Nema obitelji.
Nema prijatelja.
Vi ste joj jedina veza.
I rečeno mi je da ju ne posjećujete.
Ne, ne posjećujem.
Kada iziđe, trebat će joj posao.
I negdje gdje će živjeti.
Ne možete zamisliti kako će joj užasavajuće djelovati moderni svijet.
Nemam nikoga drugog pitati.
Ako ne preuzmete odgovornost za nju,
onda Hanna uopće nema budućnosti.
Ljubazno od vas.
Hvala vam što ste me obavijestili.
- Vi ste Michael Berg? - Da.
Ja sam Louisa Brenner. Dobro jutro.
- Kako ste? - Očekivali smo vas ranije.
Upozorit ću vas, Hanna se dugo držala.
Bila je potpuno svjesna. Zadnjih godina se promijenila.
Pomirila se sa sudbinom.
Vodim vas ravno u blagovaonicu.
Upravo su gotovi s ručkom.
Stol četiri.
Narastao si, mali.
Imam prijatelja krojača.
Dat će ti posao.
I našao sam ti mjesto za život. Lijepo mjesto.
Prilično malo, ali lijepo.
Svidjet će ti se. - Hvala ti.
Postoje razni društveni programi, kulturna događanja, mogu te prijaviti.
I knjižnica je vrlo blizu.
Puno čitaš?
Više volim da mi čitaju.
S tim je sada gotovo, zar ne?
Jesi li se oženio?
Jesam. Da, jesam.
Imamo kći.
Ne viđam ju koliko želim.
Želio bih ju češće viđati.
Brak nije trajao.
Jesi li puno razmišljala o prošlosti?
- Misliš, s tobom? - Ne.
Ne, nisam mislio sa mnom.
Prije suđenja nisam ni mislila na prošlost.
Nisam morala.
Sada?
Što osjećaš sada?
Nije važno što osjećam.
Nije važno što mislim.
Mrtvi su još mrtvi.
Nisam bio siguran što si naučila.
Pa, naučila sam, mali.
Naučila sam čitati.
Doći ću po tebe idući tjedan, dobro?
Zvuči kao dobar plan.
Možemo to obaviti tiho, ili ćemo praviti gužvu.
Tiho.
Dobro. Tiho.
- Čuvaj se, mali. - I ti. Vidimo se idući tjedan.
Došao sam po Hannu Schmitz.
Molim. Molim, sjednite.
Nije se spakirala.
Nikada nije ni namjeravala otići.
"Pričalo se da se novo lice
pojavilo na korzu,
dama s psićem."
Ostavila mi je poruku.
Neku vrstu oporuke.
Pročitat ću vam dio koji se tiče vas.
"U staroj posudi za čaj je novac.
Dajte ga Michaelu Bergu.
Neka ga pošalje sa 7 tisuća maraka iz banke
kćeri koja je preživjela požar.
To je za nju.
Ona će odlučiti što će s njim.
I recite Michaelu da sam ga pozdravila."
- Gđice Mather? - Da.
Vi ste MichaeI Berg. - Da.
Očekivala sam vas.
Izvolite. - Hvala.
Recite mi, što vas točno dovodi u SAD?
Već sam bio ovdje. Bio sam na konferenciji u Bostonu.
- Pravnik ste? - Da.
Bili ste na tom suđenju? - Da. Prije skoro 20 godina.
Bio sam student prava. Sjećam vas se. Dobro se sjećam i vaše majke.
Moja majka je umrla u Izraelu prije mnogo godina.
Žao mi je.
Nastavite, molim.
Možda ste čuli.
Hanna Schmitz je nedavno umrla. Ubila se.
Bila je vaša prijateljica?
Neke vrste.
Jednostavno je...
Hanna je bila nepismena veći dio života.
To je objašnjenje za njeno ponašanje?
- Nije. - Ili izgovor?
Nije, ne.
Učila je čitati dok je bila u zatvoru.
Slao sam joj vrpce.
Uvijek je voljela da joj čitaju.
Zašto ne biste počeli iskreno sa mnom?
Mislim, počeli na takav način.
Kakvo je bilo vaše prijateljstvo?
Kada sam bio mlad, imao sam vezu s Hannom.
Nisam sigurna da vam mogu pomoći, gosp. Berg.
I...
čak i da mogu, nisam sigurna da želim.
Bilo mi je skoro 16 godina kada sam počeo s njom.
Avantura je trajala jedno ljeto, ali...
Ali što?
Razumijem.
I je li Hanna Schmitz prihvatila utjecaj koji je imala na vaš život?
Puno gore je učinila drugima.
Nikada nikomu nisam rekao.
Ljudi stalno pitaju što sam naučila u logorima.
Ali logori nisu bili terapija.
Što mislite da su ta mjesta bila, fakulteti?!
Nismo išli tamo obrazovati se.
Jedno postaje vrlo jasno o tim stvarima.
Što tražite? Oproštaj za nju?
Ili se samo želite osjećati bolje?
Moj savjet: idite u kazalište ako želite katarzu, molim.
Idite na književne večeri.
Ne idite u logore.
Ništa se tamo ne može naučiti.
Ništa.
Ono što je željela...
Ono što je željela je da vam ostavi svoj novac.
Kod mene je. - Da učinim što?
Što želite.
Evo.
Kad sam bila djevojčica, imala sam čajnu kutijicu za moje blago.
Ne baš kao ova. Moja je imala ćirilična slova.
Ponijela sam ju u logor, ali je ukradena.
- Što je bilo unutra? - Uspomene.
Dlaka našeg psa, nekoliko karata za operu
na koju me tata vodio. Nije ukradena zbog sadržaja.
Bila je limenka,
to je vrijedilo,
odnosno ono što možete učiniti s njom.
Ne mogu ništa s ovim novcem.
Dam li ga ikomu povezanom s istrebljenjem Židova,
onda mi se to čini
kao odrješenje, a to je nešto što ne želim,
niti mogu. - Mislio sam, možda,
na organizaciju koja širi pismenost.
Dobro. Dobro.
Znate li postoji li takva židovska organizacija?
Čudila bih se da ne postoji.
Postoji židovska organizacija za sve.
Iako nepismenost nije baš židovski problem.
Zašto ne pronađete? Pošaljite im novac.
Da to učinim u Hannino ime?
Ako mislite da je prikladno.
Zadržat ću kutiju.
Hvala vam.
- Kamo idemo? - Mislio sam da voliš iznenađenja.
Volim. Volim iznenađenja.
Hanna Schmitz.
Tko je bila ona?
To sam ti želio ispričati.
Zbog toga smo ovdje.
Pa, ispričaj mi.
Bilo mi je petnaest.
Vraćao sam se kući iz škole.
Pozlilo mi je.
I žena mi je pomogla.